Регистриран на: 04 Дек 2006 Мнения: 327 Местожителство: София
Из върховете на Конявска планина
По една, или друга причина, Конявска планина рядко е влизала в плановете ми за разходка и реално имам само няколко дни ходения в нея. Това разбира се е било пропуск от моя страна, но пък беше време да направя нещо. Планувах този преход от поне месец, в интерес на истината, като идеята ми беше да оставим кола в Земен, а с друга да се върнем до Буново и да минем цялото било на Риш. Не знам защо, но се отказах в последния момент и реших, че ще тръгнем само с един автомобил.
Така малко след 09:30 ч в неделния ден тръгнахме от центъра на Буново. Още от самото начало започнахме стръмно изкачване до една от високоразположените махали на селото. Вървяхме по слаболичащ път, докато не стигнахме края на една от махалите, където се включихме в широк коларски път, идващ от началото на селото. Следвайки пътя, редувахме гористи с открити участъци. Първата ни цел за деня беше връх Високата бука, за който имах известни притеснения, когато си правех плана за разходката, но ножицата ми беше под ръка и бях готов. Скоро стигнахме място, откъдето решихме да се пробваме. Първоначално...
...нещата не изглеждаха никак добри, но близостта на най-високата точка до пътя, ни позволи да стигнем сравнително бързо до нея, без дори да използвам инструмента. Върнахме се на пътя и много скоро достигнахме до седловината между Високата бука и следващия връх, който искахме да изкачим - Малката чука Направих снимка на Буката...
...и продължихме по пътя. Тук трябва да спомена, че на тази седловина пътят има няколко разклонения, които обаче са по-слабо изразени и трябва да бъдат пропуснати. Със серпантинно изкачване, за около 25 минути достигнахме до югоизточните склонове на върха...
...а след още няколко минути, вече бяхме и на най-високата точка. От тук нататък знаех, че ни предстои най-трудния участък и очакванията ми се оправдаха. Веднага след слизането от Малката чука се отделихме от основния път в западна посока по друг, който си личеше едва, едва. На моменти ставаше ясно изразен, но след стръмно изкачване покрай боровата гора и след навлизането в нея, той просто свърши. Това не ме учуди, очаквах го. Но пък гората беше рехава...
Тръгнахме директно нагоре към билото по стръмния склон. Изкачването е с дължина около 100 метра, като се върви спокойно между иглолистните дървета. Но пък усилията си заслужаваха. Скоро бяхме вече на билото. Появи се и първенецът на планината връх Виден, на фона на величествената Рила...
...а на югозапад над град Кюстендил се извисяваше все още снежната Осоговска планина...
Тук тръгнахме по билото на планината, като следващата ни цел беше четвъртия по височина връх на Конявска планина и трети в Ришкия дял - Големия връх
Близо 20 минути, след като бяхме излезнали от гората, успяхме да стигнем до връхната му точка, като от там се появиха гледки и към следващите два върха, които искахме да изкачим - Опетаница и Риш...
Тръгнахме към тях, като трябва да отбележа, че някъде в седловината между Големия връх и Опетаницата се появи слабоизразен път, който се движеше по самото било. Ние продължихме по него, като от премката направих снимка и на четвъртия по височина връх, от който бяхме слезли преди малко...
За 15 минути стигнахме и до третия по височина връх в Конявска планина и втори в Ришкия дял - Опетаница
Тук направихме почивка за обяд, като през цялото време се наслаждавахме на гледките, откриващи ни се във всички посоки. Но все още ни предстоеше да се изкачим и на първенеца на целия дял и втори по височина връх в цялата планина - връх Риш...
До него достигнахме за 20 минути, като за най-малкия участник от групата това беше 90 ти изкачен връх. Трябваше снимка, няма как...
Не съжалявам, че направихме обяда на Опетаница. По камарата от камъни на най-високата точка имаше стотици калинки, които кацаха навсякъде и където си поискат и заради това не се задържахме дълго на Риш...
Продължихме по билото, като следващият връх, който искахме да изкачим беше Еленова глава - осми по височина в Конявска планина. До него, обаче имаше разстояние от 2,6 км по права линия и ни трябваше един час за да го достигнем. В интерес на истината, това беше и най-масивния връх, който изкачихме през целия ден...
За достигането му, обаче трябваше да слизаме и да се изкачваме постоянно, като най-ниската точка, до която стигнахме беше 1210 метра - седловината под връх Еленова глава. Постояхме повече време тук и тръгнахме по обратния път към Риш. Малко повече от час ни беше нужно за да се качим отново на Риш. Срещу нас се открояваха Големия връх и Опетаница, отново на фона на Рила...
На премката между двата върха от снимката, така се случи, че сменихме рязко плана за слизане, който първоначално беше, да се върнем по същия път. Вдясно от нас от билото се видяха някакви неща, наподобаващи на корита. Запасите ни от вода, бяха на изчерпване и щеше да е хубаво да напълним бутилките, а именно подобни корита са признак, че може да има вода, с която животните да задоволяват нуждите си. Прецених, че няма да изгубим много, нито като време, нито като денивелация, затова и отидохме да проверим мястото. Вода нямаше, но по някаква причина се загледах в машинката и установих, че на картата има пътека, слизаща стръмно в южна посока Според това, което виждах, тази пътечка трябваше да слезне до коларски път на около два километра западно от Буново, и по който път можехме да се доберем до селото. Не го мислехме много и тръгнахме, като за отбелязване е, че не се движихме по пътека, а по слабоизразен коларски път, движещ се успоредно на около 100 метра от отбелязаната на картата пътечка. Всъщност тук не мога да съм категоричен, дали отбелязаното на картата, въобще го има, но пътят е наличен и много скоро ще го изпратя на билетче, за да може да бъде поставен при следваш ъпдейт.
Тръгнахме по пътя, като слизахме стръмно надолу. На 1320 метра надморска височина се натъкнахме на това...
Нямам идея как е стигнал дотук. Пътят е много стръмен и неравен и просто ми е непонятно как този мерцедес е достигнал до това място, толкова високо в планината. Предното му стъкло беше пукнато, а едната възглавница се беше отворила, но дано човекът е оцелял. Колата естествено беше разграбена, като единствено двигателят беше пожален. Трудно ми е обаче да си представя как са сваляни нещата надолу по този път.
Ние успяхме да се доберем до подножието след като за час и 15 минути слезнахме от 1370 до 810 метра. Но пък долу ни чакаше студена вода, която утоли жаждата ни и не се налагаше да пестим. От тук обаче отново започнахме да качваме. До селото стигнахме за още 40 минути. Малко преди него, отново видяхме изоставена кола, използвана преди много години...
Конявска планина...тема с продължение...
Пон Май 09, 2022 3:26 pm
goro_levskara
Регистриран на: 04 Дек 2006 Мнения: 327 Местожителство: София
Измина повече от година, откакто не бяхме идвали по тези места. До тази неделя, когато направихме една хубава разходка, но този път във Виденския дял на планината. До този момент бях качвал Виден, само мързеливата, но ето че дойде момента да се поправя. Един мой приятел има къща в Цървеняно и тича до горе всяка седмица. Запозна ме със спецификите на маршрута, даже и трак ми направи. На нас не ни оставаше нищо друго, освен да се изкачим...
Срещата отново беше на познатото място в Овча Купел, като този път тръгнахме две коли. Посоката беше Кюстандил, като ще напиша малко повече за мястото на изходната точка. Тя е на отбивка вляво на главния път, на около километър след спирката на автобусите в Цървеняно. Ако идвате от София и не следите внимателно, има голяма вероятност да я пропуснете. За ориентир ни служи табелка, на която обаче се вижда само гърба. Ако идвате от Кюстендил на тази табелка ще видите надпис "за Кръста 4 км" От отбивката има поставен нов асфалт, който е около 4-5 метра, преди да се превърне в черен път. Освен това от страната на пътя към Кюстендил има и къща, която също може да ни ориентира. И внимание, завоят за тази отбивка е позволен, но тя е на много неприятно място след десен завой и ако има насрещни автомобили, маневрата е рискова.
Ето го и въпросното място:
На него веднага вдясно има място само за два автомобила...
Тръгнахме по коларския път и почти веднага видяхме голям смок, който започна да ни позира. Докато ние снимахме, нямаше и минута след това, спътниците ни, които бяха по-напред, извикаха за нова змия на пътя, този път малка, но за която не бих могъл да бъда категоричен каква е...
Виждал съм десетки пъти змии, но две за две минути не ми се беше случвало. Е, случи се и това
Другото интересно беше, че не много на често, но по пътя имаше жълта маркировка...
Предположих, че е направена за Кръста, който е популярна туристическа дестинациця за местните хора, а и не само. Все по пътя, за малко повече от час го стигнахме и него...
В района му има разположени маси, пейки, както и тронове
Постояхме малко горе, наслаждавайки се на гледките и продължихме по пътя. Скоро стигнахме до разклонение, където хванахме вдясно. Не след дълго, на едно равно място, се отклонихме от него и тръгнахме без пътека, директно нагоре по склона...
След около десет минути изкачване, излезнахме на равно, където видяхме ясно изразена животинска пътека, идваща отляво. Навръщане решихме да я пробваме, но се оказа, че след 100 метра, просто изчезва и реално вариантът, по който минахме, е най-удачен. Тръгнахме на горе по нея, като скоро се появи кулата и самия връх...
Пътечката се изгуби бързо и просто продължихме по заобления и каменист хребет към Виден...
Като излезнахме на билото се появи северняка, като поривите му бяха много силни. Ние, обаче наближавахме...
Скоро стигнахме и самия връх, където се сгушихме в една ниша и се подсилихме. Все пак успяхме да направим една обща снимка...
Аз знаех, обаче, че не само Виден беше целта на днешната разходка. А и някои други върхове, които са на същото било. Те се виждаха в далечината ясно от тук...
Тръгнахме по югоизточния склон към първото възвишение, до което стигнахме бързо. Вървяхме през страхотен терен...
Скоро стигнахме и до подножията на безименен и скалист връх, който изкачихме по едно приятно ръбче...
От тук Виден изглеждаше внушително...
Продължихме и към последното безименно възвишение, откъдето билото се спуска стръмно на югоизток. От него, отново страхотни гледки...
И гледка назад към Виден и безименния, който бяхме изкачили преди малко...
От тук тръгнахме към връх Койчовица, който е втори именуван по височина и общо пети в цялата планина. Хванахме малка пътечка и скоро го доближихме...
Докато се изкачвахме по склоновете му, често се обръщах да снимам и... видях хора на Виден. Това вече си е събитие Не си спомням, кога за последно сме виждали други туристи, но със сигурност не се случва често. Всъщност, докато пиша, се сещам, че в Земенска планина, преди около два месеца се бяхме засякли с Христо и Петър от форума. Опитах да ги снимам по склоновете на върха...
...Както и скалистите върхове, до които бяхме отишли преди половин час...
Изкачихме Койчовица, където даже и слънце изгря и се застояхме. След което направихме общата снимка...
... и тръгнахме обратно към Виден, като отново се движихме без пътеки...
Група кончета ни позираха от безименното възвишение...
Не след дълго бяхме отново на върха, но отново имаше вятър и без да се застояваме, тръгнахме по склона надолу. Навръщене малко преди Кръста, се носичихме към скалистото връхче, както и към облия връх - кота 1225, които се виждат на снимката...
След като ги изкачихме, просто си хванахме пътя и за малко повече от час бяхме при колите. Малко преди тях, също имаше какво да се види...
Така завърши поредната ни хубава разходка. Изкачихме Виден по непопулярен маршрут, както и няколко много обзорни и скалисти върха. Да, духа ни силен вятър, поваля ни малко, но пък бяхме Горе, което е най-важното
Пон Май 22, 2023 5:50 pm
tortomanin
Регистриран на: 20 Мар 2013 Мнения: 1553 Местожителство: Хасково
Абе, не е лошо, но 310 километра път с кола ми са в едната посока. Такива връхлета има и в близките Родопи.
Иначе, харесвам идеята да виждаме нещо по-екзотично.
Чет Юни 08, 2023 10:55 pm
goro_levskara
Регистриран на: 04 Дек 2006 Мнения: 327 Местожителство: София
tortomanin написа:
Абе, не е лошо, но 310 километра път с кола ми са в едната посока. Такива връхлета има и в близките Родопи.
Иначе, харесвам идеята да виждаме нещо по-екзотично.
И в Родопите никак не е лошо, което със сигурност знаеш по-добре от мен
Но наистина разстоянията си оказват влияние, за съжаление. Не че не става и е невъзможно, но е доста по-трудно за планиране. Не съм ходил на много от най-високите върхове и знам, че това е пропуск от моя страна.
Но ще се променят нещата някой ден
Не Можете да пускате нови теми Не Можете да отговаряте на темите Не Можете да променяте съобщенията си Не Можете да изтривате съобщенията си Не Можете да гласувате в анкети